-+Nyplatonisme

Disse filosofiske tanker er også beskrevet i Platons **hulelignelse**. Den beskriver, hvordan mennesket er fanget i fænomenernes verden – i dette tilfælde i en hule. Det som mennesket opfatter er en afspejling af idéernes verden. I dette eksempel skal man forestille sig, at der brænder et bål ved hulens udgang, og at idéernes verden kaster skygger ned i hulen, som mennesket opfatter som virkeligheden. Adolph Wilhelm Schack von Staffeldt var næsten den eneste fremtrædende digter under nyplatonismen, og i selve perioden var han ikke særlig anerkendt, da hans udgivelser falder på nogle uheldige tidspunkter. Hans digtsamling //Digte 1804// bliver udgivet lige efter Oehlenschlägers //Nye digte// og bliver derfor overset.
 * Nyplatonismen**, som er en forgrening af romantikken, fandt [[image:Platon_Hulelignelsen.JPG align="left"]] fra ca. **1800-1808**. Den bygger på den græske filosof Platons tanker og selve den filosofiske strømning,, som har eksisteret fra omkring år 250. Nyplatonismen bygger på tanken om en verden delt i to – **fænomenernes** og **idéernes** verden. Mennesket er dermed også splittet i to, da vores sjæl har rod i idéernes verden og kroppen i fænomenernes kaotiske verden. Alt som eksisterer i fænomenernes verden er afspejlinger af idéernes verden – en kat i fænomenernes verden er altså en ufuldstændig afspejling af den idéelle kat. Denne splittelse kaldes **dualisme**. Nyplatonismens dualisme er en modsætning til universalromantikkens **organismetanke**, hvor grundtanken er, at alt er ét – hele universet hænger sammen. Al længsel, man oplever gennem livet, er sjælens længsel efter idéverdenens kosmos. Denne længsel kaldes //Eros//. Ifølge platons filosofi stammer man fra idéernes verden og havner først i fænomenernes verden idet vi fødes. Man kan også få indsigt i idéernes verden gennem visdom, og når man ved at filosofere opnår erkendelse, er det en afspejling af vores idéelle viden i idéernes verden, som vi tilegner os i fænomenernes verden.